MYTHBUSTERS ER DET MAN KALLER PROFESJONELLE
EKSPERIMENTENE UTFØRES MED HJELP FRA RAKETTFORSKERE
IKKE PRØV DETTE HJEMME
Jeg har rakettene, Jamie.
- Har du rakettbrennstoffet? - Ja.
Vi får se på det, da.
- Vingummibjørner? - Ja, det er en fan-favoritt.
Greit, vi får sette i gang.
- Føler du deg klok? - Hvordan det?
I denne episoden-
- må vi oppføre oss som rakettforskere.
Glimrende. Hva har du?
Som du vet har vi i Mythbusters-
- forholdt oss til raketter som en Clint Eastwood-film:
Det har vært noen bra...
Det har vært noen dårlige... Og en hel haug med grusomme.
I denne episoden vil vi samle det hele i en tøff fan-favoritt-
-om uvanlig rakettbrennstoff.
La meg gjette: Vingummibjørner?
- Det stemmer, Sherlock. - Det er masse fin kalorienergi i dem.
Ja! Tenk om vi kunne fly til månen-
- i en rakett drevet av sukker! - Høres bra ut.
Start nedtellingen.
APOLLO 11, JULI 1969
Raketter: En imponerende teknologisk prestasjon.
Raketten lettet.
Deres tøylede, eksplosive energi kan føre oss ut av denne verden.
Ørnen har landet.
Det potensialet har ført Mythbusters til å prøve seg på farlige raketter.
- Og de har lært av sine erfaringer. - Fy flate! Løp!
- Raketter er bomber med vinger. - Den eksploderte ved antenning.
For å komme av sted, kreves som regel rakettbrennstoff.
Så for at teste fansenes historie om en vingummi-drevet oppskytning, -
- starter vi hos den lokale rakettforskeren.
Siden vi skal bygge flere raketter, -
- vil vi starte med å definere uttrykkene.
Dette ligner rakettene vi skal bruke:
Glassfiber og to meter lang. Men inni er den spesiell.
Der hvor avgassene kommer ut kalles brennkammeret, -
- og her, som i borgerkrigraketten, er det parafin.
Men det er det som sprøytes inn i kammeret som gjør det til en hybrid.
Det har vi her: En trykkflaske med flytende oksygen, kalt "Lox".
Når Loxen sprayes ned gjennom parafinen og antennes, -
- brenner det svært raskt, og når det passerer dysen, -
- oppstår en reaksjon som sender raketten til himmels.
Eneste forskjellen mellom denne raketten og den vi skal lage, -
- er at vår skal være drevet av herlig godteri. Kraftig smak!
Det er altså hardwaren. Men denne fabelen går på brennstoffet.
Så ut med parafinvoksen, og inn med et spiselig alternativ.
Spørsmålet er: Hvordan får de et brennkammer av vingummi?
Det fungerer altså slik: Dette er røret til motoren.
Vi fyller det med vingummibjørner, men ikke tettpakket.
Det skal gå et rør gjennom midten der oksygenet kan passere.
For å få til det, setter jeg et plastrør i midten-
- med en skive rundt så det blir i midten.
Så har vi i vingummien, og så er vi klare.
- Hallo? - Er vi klare? Har du formen?
Formen er på plass, og karene fyller i bjørnene manuelt.
Men de skal også benytte andre metoder til brennkamre.
Ved å pakke dem tett oppnår de mer energi per cm2.
Men det er også viktig å fjerne luftlommer.
Vi har erfart at hulrom i brennkammeret ikke er bra.
Det gir steder der flammene kan spre seg-
- og skape for stor overflate. Putt godteriet i hullet!
Alt ved rakettbrennstoff handler om å styre flammene.
Med for stor overflate, kan det gå galt, -
- og når det går galt, eksploderer raketten. Det er ikke bra.
Sånn. Greit.
Det var én motor. Men de har to til i tankene.
Vi skal tilberede to typer brennkamre.
Her blir det spennende på rakettkjøkkenet vårt.
Hybridbrennstoff virker best hvis det er ensartet.
Derfor blir vår andre rakett drevet av ett enkelt stykke vingummi.
Vi varmer forsiktig opp bjørnene.
Og når massen har smeltet, heller vi det i en form.
Nydelig!
Og voilà! Så bør vi få et brennkammer av ett stykke vingummi.
Bra kontroll, Hyneman.
Jamie nedstammer fra godtemakere.
- Der har vi en motor. - En potensiell motor.
Til det tredje kammeret holder vi oss til myten-
-som sier brennstoff av vingummi.
Men vi jukser litt pga litt grunnleggende kjemi.
Disse består mest av gelatin, som består mest av vann.
Sist gang jeg sjekket, brant ikke vann så godt.
Så vi koker vekk en del vann, heller sirupen i en form, -
- og lar det stivne til drops- konsistens. Nå må vi bare vente.
Men å koke blandingen ved 120 grader over natten-
- har ikke gitt det resultatet de trenger.
Det kunne ikke vært lenger unna konsistensen på drops.
Men vi ringte en godteekspert, -
- og trikset er å varme opp massen til mellom 148 og 154 grader.
Adam begynner med å teste den nye teknikken i liten skala, -
- og nå blir det hele litt mer alvorlig.
Tro ikke annet enn at dette er kjempefarlig!
Det er overopphetet sirup. Får man det på seg:
Store brannskader, en tur til sykehuset, og varige arr.
151 grader. Blir Jamie truffet, er det ikke noe problem.
Han bare piller huden av sitt ytre skjelett og reparerer skaden.
Det gikk bra. Alt i orden!
Oi! Greit. Jeg lar det avkjøle seg litt, -
- for det står en beholder med komprimert gass der borte.
Andre opptak.
Vi er tilbake i "Ødelegg ditt kjøkken".
Nå skal jeg varme opp mer godteri i en beholder som ikke er av glass.
Jeg har lært av mine feil.
Oi!
Ved å holde den rette temperaturen i en time frigis vannet.
- Hva skal jeg gjøre? - Holde mens jeg heller.
På grunn av faren trer Hyneman til for å hjelpe til med-
- den overopphetede sirupen. - Skikkelig kult!
Tror ikke jeg har grist så mye på verkstedet ditt før.
- Må du tenke deg om? - Ja.
Du har grist en del før.
Men uten flere uhell er arbeidet ferdig her.
Sånn.
Det var vanskeligere enn forventet.
Men vi har endelig de tre brennkamrene.
Vi har den håndpakkede, en med én stor klump, -
- og vi har en med dropsmasse. Mer kan vi ikke gjøre her.
Nå skal vi ut i ørkenen.
ET STED LANGT UNNA I MOJAVE-ØRKENEN
Alle som lager raketter av vingummi vet...
Vår er kanskje den første.
Men når raketten er klar, -
- trenger man et sted å avfyre den.
I ørkenen ved en uttørket sjø-
- besøker vi Friends of Amateur Rocketrys anlegg.
- Her er det. - Midt i ingenmannsland.
Det er ikke bare deres ekspertise som gjør stedet spesielt.
Det var akkurat her vi avfyrte rakettstolen vår-
-for over ti år siden.
FRA MING DYNASTIETS ASTRONAUT 2004
De bygde også vår tredje og siste rakett-
- da vi avfyrte en bil i ørkenen i JATO 3-episoden.
Velkommen til Mythbusters' hovedkvarter i Mojave: Stedet-
- der vi skal se spektakulær rakettvitenskap her i siste sesong.
Kan vingummibjørner virkelig drive en hybridrakett med flytende oksygen?
- Tre, to... - Straks: Det blir alvor.
...én.
Den skal fly!
Majestetiske og utrolige: Raketter drives frem av forbrenning...
- Mach 1. - ...av det brennstoffet de har med.
Det mest usannsynlige brennstoffet må være den mytiske vingummibjørnen.
Vi har tre typer vingummiraketter.
Først en der bjørnene er pakket løst og blir holdt fast.
Så har vi en der bjørnene er smeltet og helt oppi.
Og til sist en der bjørnene er kokt-
- for å fjerne fukt, og har fått en dropskonsistens.
De brennkamrene plasserer vi i rakettrør på ti cm.
I røret har vi en tank med flytende oksygen, -
- en ventil og rakettmotoren med bjørnene, og så rakettens dyse.
Det er de store komponentene i en hybridrakett.
Det er hybridraketter fordi vi bruker flytende oksygen-
- som vi blander i brennkammeret. Det har vi i denne tanken.
Noe av det skumleste på denne jord.
Det er ikke riktig å si at det er brennbart. Det gjør ting brennbare.
Det tillater ting å brenne, og det er det det gjør i rakettene våre.
Når man avfyrer en rakett, -
- kan man ofte finne den igjen og gjenbruke den. Hvordan?
Raketten har en høydemåler som registrerer når raketten stopper-
- og beveger seg i motsatt retning, når den har nådd sitt høydepunkt.
På det tidspunktet utløses en ladning-
- som sprenger spissen av med en fallskjerm, -
- så den stille og rolig faller til jorden og kan berges.
Dette er avfyringsrampen på seks meter som styrer rakettene-
-de første seks meterne på reisen.
Dette kan vises i raskt tempo. Jøye meg.
Sånn. Raketten vår plasseres her, og så flyr den i den retningen.
Denne sørger for at den kommer godt av sted.
Loxen og rakettrøret er klart, -
- og det er tid for første brennkammer: De løse bamsene.
- Er den ikke fin? - Nydelig.
Nå føres brennkammeret av vingummibjørner ned i røret.
Det er mange småting som alle skal fungere perfekt sammen.
Sprengringer, o-ringer, brennkammeret, røret og alt.
Alt må være riktig satt sammen.
Når motoren er på plass, er det tid for avfyring.
Nå setter vi opp til avfyring. Vi monterer raketten, -
- fester høydemåler og fallskjerm i spissen, -
- og reiser avfyringsrampen. - Dette minner meg om noe.
Etter det kommer vi oss raskt vekk.
Nå kjører vi.
Akkurat som det fins bombeteam som må klargjøre sprengstoffer, -
- er det kun rakett-teknikere som er kvalifiserte til-
-å jobbe med flytende oksygen.
Når Loxen er på plass, -
- monterer de tenningen, og nedtellingen begynner.
Den slutter når jeg har talt ned og trykker på knappen.
Når det skjer, skaper tenningen en liten flamme nederst.
Samtidig åpnes en ventil, -
- og flytende oksygen sprøytes inn i brennkammeret.
Det antennes av flammen, og forhåpentlig tennes brennstoffet-
- så det oppstår en kjedereaksjon av eksplosjoner, og raketten letter.
Systemet er klart. Teoretisk sett.
Forutsigelser: Løse vingummibjørner som rakettmotor?
Jeg tror ikke det blir så bra. Dere er sikkert enige.
Men saken med Mythbusters er-
- at det er lett å gjøre det kloke straks og gå glipp av ting underveis.
Så vi starter alltid med det dummeste, -
-bare for å se om vi lærer noe.
Vi har raketter med solid vingummi og dropsmasse klare etterpå, -
- så det er greit om denne bare... Det er det jeg forventer.
Nå skjer det. Kan løse vingummibjørner...
- Tre... - ...brukes som rakettbrennstoff?
...to, én.
Der ja. Jeg ser litt røyk.
Sånn! Kom igjen! Det er den rette lyden!
Det er lyden av en motor som ikke fungerer.
Det er lyden av fiasko.
Det var vår første vingummirakett. Vingummibjørner-
- som bare var stappet nedi brennkammeret uten endringer.
Avfyringen var en suksess, for vi hørte ilden og så flammer-
- før vi kunne høre at de enkelte vingummibjørnene-
-falt ut av brennkammeret-
-og blåste ut av rakettbunnen.
Men ikke med nok kraft til at raketten lettet.
Vi fikk ingen høyde. Ikke en tomme.
Tenningen så ut til å antenne Loxen.
- Nydelig. Spiser du det? - Det er fortsatt søtt.
Men det løse brennstoffet falt bare fra hverandre.
Tid til neste vingummibrensel.
Nå bruker vi smeltede bjørner.
Det er altså én solid, sammenhengende vingummimasse.
Jeg er noe mer optimistisk denne gangen.
Jeg har raketten klar og er klar for action!
Jeg gleder meg.
Brennstoffet er i, og jeg er optimistisk. Og jeg nyser.
Sånn.
Når raketten er klar, begynner andre nedtelling på kontrollrommet.
Nå skjer det, folkens. Armerer systemet.
Vingummibjørnene er klare!
Avfyrer om tre, to, én.
- Av sted! - Kom igjen!
Hva i...?
- Det så ikke bra ut. - Nei.
Det motsatte av en reaksjon.
Ja, den gikk ikke av. Hybridraketter er en lumsk teknologi.
Jeg vet ikke om vi engang oppnådde tenning denne gangen.
Flere brannfarlige og presise komponenter skal virke sammen, -
-og det er med ideelt brennstoff!
Vi fikk en feiltenning, fordi antenneren, -
-som skal lage en aggressiv flamme-
- som kan tenne rakettmotoren innvendig...
Den var for aggressiv, -
- og blåste seg selv ut av motoren i stedet.
Så nå erstatter vi den, -
- fyller raketten med flytende oksygen og prøver igjen.
Avfyrer om tre, to, én. Avfyring!
Jeg ser røyk. Å, det høres bra ut. Kom igjen, kom deg av bakken!
- Det høres bedre ut nå. - Men ingen bevegelse.
- Fanken! - Nei.
Jeg er lei meg.
Vi startet tenningen fra bunkeren, og vi så først røyken.
Da vi så slapp flytende oksygen inn i brennkammeret, -
- hørte vi en avslørende lyd som er karakteristisk for hybridraketter.
Det er litt som... Så var det en summing.
Den lyden forteller at en hybrid- rakett er i ferd med å avfyres.
Dessverre var det ikke nok krefter til at raketten lettet, -
-ikke engang en tomme.
Sånn er det med vitenskap!
Vingummibjørner er kanskje rakettbrennstoff for barn, -
- men ikke helt for oss. Så i neste runde-
-bruker vi nedkokte vingummibjørner-
- uten vanninnhold, der kun sukkeret er igjen.
Vi håper det gir et bedre resultat.
Optimismen er stor. Hvis det kan være nok løftekraft i vingummibjørner...
Her er den.
...er dette konsentrerte godteriet deres beste sjanse.
Hvis noe skal funke, blir det dette.
Vi vet at sukker kan brenne, og at det er mye energi i det.
Ja, en kilo sukker inneholder 17000 kilojoule.
Så dette brennkammeret med 5,5 kg konsentrert godteri-
- har potensiale til å løfte en rakett på 22,5 kg mange hundre meter opp.
Greit. Jeg setter min lit til et rør med dropsmasse.
Men vil det brenne? Og blir energien til løftekraft?
Avfyrer om tre, -
-to, én. Tenning.
- Kom igjen! - Det kom ut noe hvitt også.
- Ja, jeg ser det! - Kom igjen!
***!
Houston, vi har mange problemer.
I løpet av årene har Mythbusters lært på den harde måten-
-at fiasko er et gyldig resultat.
Én. Tenning.
- Og uten løftekraft... - Fly!
...ser vingummibjørn- raketten avkreftet ut.
Men...
Dere kjenner jo oss! Vi gir ikke opp ennå.
Vi vil avfyre dropsraketten én gang til.
Vi tilfører en smule oppmuntring for å live den opp litt.
Jeg har sprayet lim nedi røret, -
- og helt krutt ned som et belegg i motoren.
Så når tenneren går inn, vil hele overflaten antenne.
Nå bør den være klar.
Med et lag krutt på plass til å hjelpe med antenningen, -
- gir karene den ett siste forsøk som vingummihelt.
Vi har prøvd alle versjonene våre, og ingen av dem har virket.
Det må gå nå. Det er nå eller aldri.
- Er du klar? - Jeg er klar.
Nå skjer det. Vi avfyrer raketten med dropsmasse.
Tre, to, én, avfyrer!
Ja. Kom igjen! Den må lette!
Nei.
Det var det beste godte-forsøket, og fremdeles lettet den ikke.
Men er myten knust, eller er det Mythbusters' metode?
Hyneman lukter rotter i hardwaren.
Akkurat nå er jeg i tvil om det er brennstoffets skyld, -
- eller om det er Loxen eller selve rakettsystemet det er feil på.
Så i vårt neste forsøk prøver vi å fjerne den bekymringen, -
-og bruker parafin som brennstoff.
Vi vet at det kan få en rakett til å fly ganske langt.
Ja, ved å erstatte bjørnene med alminnelig rakettbrennstoff, -
- vil dette kontrollforsøket teste selve hardwaren.
Fylt med parafin forventer rakett- ekspertene en høyde på seks km.
Mindre enn det, og vi har problemer å løse.
Nå skjer det. Avfyrer om tre, to, én.
- Sånn. Jeg ser røyk. - Ja.
Det var åpenbart ikke den store høyden de forventet.
Det ser ikke ut til at den nådde høyere enn rundt 200 meter opp.
Den burde gått minst 30 ganger høyere opp.
Etter fiaskoen med vingummirakettene, -
- avfyrte vi en parafinrakett for å teste hardwaren.
Den fløy 205 meter. Det er skuffende.
Det viser ganske tydelig-
- at vi må se på hardwaren og teknologien før vi går videre.
Rakettene fungerer bare ikke.
Nei, og resultatene med vingummi må kasseres.
Det er de vanskelige hybridrakettene-
-som forhindrer gode resultater.
- Vet ikke hva vi skal gjøre. - Vi drar hjem og tenker oss om.
- Vi må ta det hele forfra. - Ja.
Med hardwarefeil er alle deres resultater ubrukelige.
Inntil videre har de kun bevist-
- at det er et av de mest utfordrende eksperimentene i Mythbusters.
Så det er tilbake til verkstedet og til start.
Dette er de delene vi brukte i ørkenen.
Vi har vingummibjørnene, Loxen, -
- en trykktank med ventiler og det følsomme tenningssystemet.
Vi har vist gapt over for mye, så vi går videre.
I stedet bruker vi en faststoffmotor.
Den ser ikke ut som rare greiene, -
- men det er en blanding av brennstoff, oksyderingsmiddel-
-og bindemiddel.
Det er en enkel løsning, fordi man bare skal tenne den.
Vi vil lage vår egen versjon med vingummibjørner-
- med samme oksyderings- og bindemiddel.
Faststoffraketter: De har avfyrt Busters Bond-katapult, drevet JATO, -
- og avfyrt Hwacha-en. De er enkle og effektive.
Å lage brennkamre som dette tar både tid og er vanskelig, -
- og man trenger tillatelse, som Jamie og jeg ikke har.
Så det vi gjør er å forvandle disse bjørnene til pulver.
Så sender vi dem til en spesialist-
- som så fremstiller brennkamre til oss.
Spesialisten trenger brennstoffet som tørt pulver.
Tre, to, én.
For å forvandle bjørnene har Adam funnet en teknikk-
- som ikke involverer store mengder lava-aktig sirup.
Det ser ut til å fungere glimrende.
Nå bruker jeg kaffekvern til å gjøre pulveret finere.
Har du sett! Det fine pulveret pleide å være vingummibjørner.
Det er akkurat det vi trenger. Nå skal jeg bare lage mye mer.
Mens Adam øker produksjonen av vingummikrystaller, -
-er Jamie bare Jamie.
Jeg elsker utfordringen med en rakett med vingummi, -
-og det er kult om det funker.
Men la oss se det i øynene: Til syvende og sist er det ubrukelig.
Så jeg vil lage et annet pulver til brennstoff som kanskje kan brukes.
Fytti grisen!
Det er skrekkelig. Jeg skal bruke bæsj.
Det blir ganske ulekkert nå, så legg vekk det dere spiser på.
Ja, Jamie forlater myten og tenker fremover-
- ved å se nærmere på fremtidens romfart. Helt sant!
Det er motbydelig!
Akkurat som Adam gjorde, må han forvandle brennstoffet til pulver.
Først tørker jeg det i solen.
Da slipper vi også denne stanken på verkstedet.
Jeg får allerede mareritt.
Så kverner jeg det til fint, tørt pulver.
Soltørket bæsj er straks klar til levering!
Den skal være tørr og sprø. Det er sånn jeg liker den.
Å forvandle hundelort til pulver er én ting. Spørsmålet er: Hvorfor?
Jeg vet at det virker helt sprøtt, men det er sånt Jamie liker.
Aner ikke om det vil funke. Det finner vi ut av.
Hvis han kan designe et system som ikke sløser i det hele tatt, -
- og han kun bruker den nødvendige energien, blir han overlykkelig.
Det blir i hvert fall knust.
Og hvor er den filosofien på sitt høyeste? I rommet.
Astronauter drikker allerede sin egen urin. Filtrert altså.
Med Jamies plan kan de også bruke avføring i rakettene!
Kan det bli mer effektivt?
Det høres sprøtt ut, men kanskje han er inne på noe.
Velkommen tilbake til Mojave.
Sist vi var her testet vi raketter med vingummibjørner, -
- og resultatene var spektakulært uspektakulære.
- Andre runde. - Vi så raketter som gjorde dette...
Å nei!
- ...og noen som gjorde dette. - ***!
Så vi har endret metoden fullstendig.
Vi har skiftet fra hybridraketter til faststoff, -
- og vi er tilbake på samme sted med en vingummirakett.
Vi har også med noe jeg vil kalle en "Hynemanian".
Redsel med redsel på!
Mr Hyneman har fått en fiks idé om å lage en rakett med bæsj, -
-og den skal vi også teste.
Da vi sist så det sursøte brennstoffet, -
- ble det lagd til pulver og sendt til rakettforskere.
Her er det de fikk ut av det: De forvandlet det til to motorer.
En laget av vingummibjørner, og en laget av bæsj.
Ikke stort verre vingummien.
Ja, det har blitt forvandlet til faststoffrakettmotorer.
De ser sånn ut. De består av oksyderingsmiddel og brennstoff-
- som holdes på plass med bindemiddel, laget av gummiharpiks.
Når de antennes, -
- blir de utvidende gassene tvunget ut av dysen.
Det akselererer gassene, hvilket gir løftekraft, og raketten letter.
I motsetning til hybridsystemet kan det ikke bli enklere.
En elektronisk fyrstikk tennes, og teoretisk sett skal brennstoffene-
-starte en eksplosiv kjedereaksjon.
Spørsmålet er hvordan de vil måle seg mot mytens brennstoff.
Vi er nesten klare.
Første rakett blir overraskende nok verken vingummi eller bæsj.
Det blir et kontrollforsøk med en optimal rakett.
Også kjent som "en rakett".
Her kommer den store raketten.
Den har ideelt blandet brennstoff, oksygen og bindemiddel.
Motoren settes på plass med standard brennstoff.
Det vil vise oss det beste scenarioet-
- for hvor høyt en rakett av denne størrelsen og vekten kan nå.
Det var det. Vi må få den ut på stativet.
Vi har forklart forskjellen-
- på denne raketten og de andre. Kanskje dere ikke har sett-
- at vi har tre kameraer på denne raketten.
Da ser vi avfyringen fra selve raketten.
Det er ganske stilig.
Dette husker jeg, ja. Denne delen er kjip.
Sånn. Nå er den oppe.
- Er du klar? - Ja.
Da kjører vi. Mythbusters' faststoffrakett-
-om tre, to, én.
Ja! Jeg visste vi ville få se en avfyring! Kult!
Jeg hørte et smell. Det er fallskjermen som åpnes.
I motsetning til hybridsystemet, fikk de en vellykket avfyring.
Og utsikten over Mojave-ørkenen fra raketten er spektakulær.
Men...
Den svever sidelengs. Mye.
Igjen bevises det at rakettvitenskap er nettopp det: Rakettvitenskap.
Vindforholdene var ikke ideelle.
Vi får hente raketten vår.
På vei opp ble raketten skjøvet sidelengs.
Dette kan nok ta sin tid.
Men etter en vellykket berging drar de tilbake til basen-
- der de ser at den nådde 1,25 km høyde.
Men detaljerte data avslører et mulig problem.
Den avfyrte, men GPS-en og avstandsmåleren sier-
- at den svevde til siden. Det kan gi oss feil data.
Hadde kurven vært rett, -
- hadde vi nok oppnådd en større høyde.
Vi har enda en slik rakett.
Kontrollforsøk nr 2.
Så vi prøver igjen for å være sikre.
For å sikre at alle avfyringer skjer under like forhold, -
-venter de til vinden har løyet.
- Vi kjører på. Er du klar? - Ja.
Dette er kontrollforsøk nummer to.
Avfyrer om tre, to, én, nå!
- Oi! - Herlig!
- Den fløy rett opp. - Rett opp, og nesten rett ned.
Jeg tror den lander her. Den kommer rett ned til oss.
Nydelig. I gangavstand fra bunkeren.
Avstandsmåleren sier at den nådde 1,37 km høyde.
Det gir noe å sammenligne med. Vi får fyre opp vingummirakettene.
Uten vind nådde kontrollrakett nr 2 nesten 90 meter høyere opp, -
- og nå har de et tall som vingummibjørnene skal slå.
Brennstoffet vi har brukt er 77 % ammoniumperklorat, -
-og 23 % brennstoff og bindemiddel.
Nå erstatter vi det brennstoffet med vingummibjørn-pulver.
Vingummibjørnmotoren på plass.
Vi vil se hvordan vingummibrennstoffet-
- er sammenlignet med normalt brennstoff.
Nå er den klar.
Det er et av de teknisk vanskeligste eksperimentene-
- i Mythbusters' historie, men nå skjer det: Vingummibjørnene er klare.
Ikke mange vet det, men vingummibjørner er enhjørningsbæsj.
Ingen har funnet ut-
- hvordan ringmuskelen deres former bjørner, men sånn er det.
Måten de sammenligner effekten av og energien i brennstoffet, -
-blir den oppnådde høyden.
Nå skjer det. Er du klar? Jeg er kjempeklar!
Vi fyller lufta med vingummi!
Normalt brennstoff fikk raketten på 2,5 meter-
- med en vekt på 22 kg opp i en høyde på 1,37 km.
Hvordan går det med vingummibjørnene?
Vingummibjørnrakett. Om tre, to, én.
- Nå skjer det. - Nå skjer det! Vi har tenning.
- Den kom høyt opp. - Det gjorde den.
- Vingummibjørnene funket! - Det gjorde de.
Nevedunk! Der ja!
Det har vært en lang og frustrerende reise, -
- men den vellykkede avfyringen gjør det bryet verdt.
Pipelyder er bra.
Straks: Karene finner ut nøyaktig hvor høyt opp bjørnene fløy.
Start hovedmotoren. To, én.
Hjelperaketten er tent, og nå letter Discovery.
Rakettvitenskap er ekstremt følsom teknologi.
Å tøyle en eksplosiv kjedereaksjon for å få fremdrift er ikke ufarlig.
For lite energi eller dårlig design...
...beter at man ikke forlater avfyringsrampen.
Men hvordan klarte vingummien og den mørke røykskyen seg?
- Når de finner landingsstedet... - Pipelyder er bra. Herlig.
...er det sannhetens time for myten.
Den fløy, sant nok. Men hvordan gikk det i forhold til en ekte rakett?
Når man avkoder høydemåleren, -
- sier den at vingummiraketten nådde respektable 1,13 km høyde.
- Bare respektabelt? - Bjørnene fløy!
De antente og fløy til himmels og nådde 1,13 km opp!
Råkult! Men hva betyr det?
Skal vi ta frem champagnen og kontakte NASA?
Nå må vi roe oss litt. Her er greia:
Rakettvitenskap går ut på mest mulig fremdrift-
- og effektivitet for å løfte så mye som mulig så langt som mulig.
Så oppdagelsen av rakettbrennstoff som er mindre effektivt-
- enn det vi har nå, er ikke egentlig noe å feire.
Det er heller grunn til å feire raketters allsidighet.
Jeg sier at myten er plausibel.
Ja, det søte, mytiske godteriet kombinert med oksyderingsmiddel-
- og bindemiddel har krefter nok til å lette.
Men med fokus på effektivitet, -
- er 82 % knapt nok en suksess. Over til Hyneman.
Det var artig, og det virket.
Men la oss se det i øynene: Det er ikke en praktisk løsning.
Men det er et annet brennstoff som virker like tøysete, -
- men som faktisk kan få en praktisk hensikt i rommet.
Dere tror kanskje at Jamie har gått fra vettet, -
-men la meg forklare.
Det som gir godt brennstoff, -
- er hydrokarbon, for det brenner godt med oksygen.
Og avføring er et hydrokarbon.
På verkstedet testet Jamie kaloriverdien i avføring.
2916 kalorier per gram.
Det er mindre effektivt enn brennstoffet, -
-men mer tilgjengelig.
Det fremstilles konstant der oppe.
I en rakett, hvor hvert gram teller i forhold til energiforbruk, -
-er det ikke så sprøtt.
Etter all den ekle, stinkende, -
- og ulekre hundebæsjen får vi denne nydelige kullfiberskjønnheten.
- Sånn. - Greit.
Mine damer og herrer: Den første bæsj-raketten fra Mythbusters.
Jeg skal komme med min forutsigelse.
Jeg vil gjette riktig, og ikke tråkke i salaten.
Rakettvitenskap er noe vi bæsjeftiger oss med.
Så jeg vil si at selv om avføringen nok letter, -
- så tror jeg ikke at vår nummer to-løsning blir vår nummer én.
- Får jeg avfyre den? - Det er helt i orden.
Det normale rakettbrennstoffet nådde en høyde på 1,37 km.
Hvordan vil Jamies avfallsbrennstoff klare seg?
Nå skjer det. Bæsj-raketten, og siste avfyring.
Om fem, fire, tre, to, én.
Der flyr den!
Herlig!
Den etterlater en passende mørk røyk.
- Det var svært respektabelt, Jamie! - Ja.
Det var fantastisk!
Godt jobbet, bæsj-rakett.
Avstandsmåleren sier at vi nådde 884 meters høyde.
- Det er ganske respektabelt. - Respektabelt? Det er fenomenalt!
Den fløy ikke så høyt som vingummien. Det var ikke meningen.
Men den fløy faktisk!
Her er grunnen til at bæsj er så fantastisk:
Det vil alltid være tilgjengelig, og det er helt ubrukelig.
Skal man reise i rommet, teller hvert gram av lasten.
Så man vil gjerne gjenbruke mest mulig.
Å gjenbruke urin er ikke så vrient.
Det kan filtreres og behandles, og så drikkes igjen.
Men bæsj kan ikke bearbeides-
-og så inntas på nytt.
Men vi har vist at det kan drive en rakett. Hvem hadde trodd det?
Dere hørte det først her, NASA. Hvis dere ikke allerede har tenkt på det.
Det har dere nok. Kloke folk. Vi må avgi dommen før vi drar.
Hva sier vi til vingummi og bæsj som brennstoff?
- Det er åpenbart: Det er plausibelt. - Jepp. Nå stikker vi.
Tekstadministrasjon: www.btistudios.com